Áttétel

A váltós kerékpárokkal ellentétben a fixiken – a single speedekhez hasonlóan – egyetlen áttétel használható, így ennek kiválasztása kiemelten fontos, hiszen nagyban hozzájárul a kerékpáros menetteljesítményének meghatározásához. A túl kicsi áttét eredményeként alacsonyabb sebességeknél is nagy pedálfordulatszámra lesz szükség, ami fárasztó, cserébe garantált a könnű és gyors indulás állóhelyzetből. Túl nagyáttételnél természetesen ennek fordítottja igaz, így indulásnál jóval nagyobb nyomaték (ajánlott valamilyen pedálkötés használata) szükséges, viszont nagyobb sebességeknél, esetleg lejtmenetben, stéherezésnél kényelmesebb tartani a tempót. Városi használatra általában a 2,7-3 körüli áttétel ajánlott, persze ez egyénenként változhat.

Azonos vagy legalábbis nagyon hasonló áttételt természetesen sokféle lánckerék-lánctányér kombinációval elérhetünk (lásd a táblázatot), ám több szempontból is érdemes megfontolni, hogy melyiket választjuk. Egyrészt fontos lehet a megfelelő számú skidpatch. Ugyanakkor felmerülhet a kérdés, hogy melyiket érdemes választani, ha például a 42:15 és az 48:17 is nagyjából ugyanakkora, 2,8-as arányt ad? Ekkor az előbbivel ugyan spórolhatunk némi súlyt a kisebb lánckerekekek és a rövidebb lánc miatt, azonban hosszú távon az utóbbival járunk talán jobban, ugyanis ennél a lánc – mivel több ponton érintkezik a lánckerekekkel – több ponton veszi fel a terhelést, így a lánc és a fogak is kevésbé kopnak.

Különleges esetekben az áttétel mértéke jóval nagyobb mértékben is eltérhet az átlagtól. Az egyik eset a trükkfixiké, aminek rokona a kerékpáros akrobatika, ahol akár 1:1-es áttétellel is találkozhatunk. A másik véglet pedig a stéher kerékpároké, illetve a különféle sebességrekordok felállítására használt örökhajtós kerékpároké, ahol a 11-es lánckerék párja akár 70, sőt, 130 fogas lánctányér is lehet.